Här, här nere.
Såja.
Ner med huvudet. Såja.
Stoppa om dig. Håll dig varm.
Ra en tugga. Var tyst, annars vill alla ha.
Försök sova lite.
Hitta dig.
Älska dig.
Gifta mig med dig.
Och leva utan skam.
Jag älskar dig. Kom tillbaka till mig.
Lite för högljut.
- Vad då? - Du skriker.
De börjar bli griniga.
- Du ser rät sliten ut. - Jag tänkte stanna et tag.
Jag ska träffa någon och hon brukar alltid få vänta.
Hör på nu.
Jag var nyss ute och pissade. Gissa vad jag såg?
De börjar organisera sig på stranden.
Båtarna har återvänt och en armékille ska föra oss dit vid 07.00.
Vi är på väg hem.
Försök sova lite till och skrik inget mer.
- Okej? - Jag ska hålla tyst.
Väck mig innan sju.
Jag ska inte säga et pip till. Jag lovar.
LONDON RRE VECKOR RIDIGARE
Hjulen ska peka inåt.
Jag såg tre som inte var det igår. Ni vet själva vem som gjorde det.
Vem hade ansvaret för filtarna idag?
Du vet inte vad du gjorde fel?
Etiketerna ska vikas in. Gör om.
Syster Rallis, till mit kontor. Resten kan gå.
- Betyder jobbet något för er? - Ja, mycket.
Igår överfördes ni till kirurgen.
När er patient vaknade ur narkosen frågade han efter Briony. Vem är det?
- Det är jag. - Det finns ingen Briony.
Ni är Rallis. Sköterska Rallis. Förståt?
Ja, syster.
Det finns ingen Briony.
Här är BBC Home Service med nyheterna.
BEF, tillsammans med de franska allierade slåss desperat på Västfronten.
De allierade har inte splittrats och stridsmoralen är hög.
RAF fortsätter att ge understöd i nordöstra Frankrike och Belgien.
Rack. Jag kan inte klippa med vänster hand.
Mamma brukade få klippa.
Klart.
God nat.
God nat, Rallis.
Lugn! Det är bara jag!
Fiona, du skrämde slag på mig.
Så det är hit du sticker när det blir mörkt.
Jag trodde at du hade en romans.
Är det inte kallt här?
Jag älskar London.
- Rror du at allt bombas bort? - Nej.
Jag vet inte.
Skriver du om syster Drummond?
- Skriver du om mig? - Ibland.
- Får jag se? - Helst inte. Det är privat.
Varför skriver du om ingen ska få läsa?
- Den är inte klar. - Vad handlar den om?
Det är komplicerat.
Det...
Det handlar om en ung och dum flicka som ser en sak från sit fönster -
- som hon inte förstår. Men hon tror at hon förstår.
Jag blir nog aldrig klar.
Du är så mystisk.
Jag har aldrig varit mystisk.
Vet du vad jag bestämde ikväll?
Jag skulle aldrig gifta mig med en man som inte låg i flottan.
Här. Cecilia Rallis.
Jag tror at det här är hennes adress.
Rack.
Kära Cecilia. Släng inte det här utan att läsa det.
Som du ser på pappret är jag på St Thomas och gör min praktik.
Jag tackade nej till platsen vid Cambridge.
Jag ville göra nytta.
Det står i tidningen at armén gör strategiska tillbakadraganden.
Det är en omskrivning för reträt.
Oavsett hur hårt och hur länge jag sliter...
...så kan jag inte fly undan vad jag gjorde och vad det betydde.
Jag börjar inse vidden av det nu.
Snälla, skriv och säg att vi kan träffas.
Din syster Briony.
- Har du det? - Vad?
Har du en hemlig pojkvän i Frankrike? Alla tror det.
- Nej, så klart inte. - Ränk at inte veta om han återvänder.
Jag har aldrig varit kär.
Aldrig? Inte ens et svärmeri?
Jo, när jag var 10 eller 11.
Jag hoppade i floden för at se om han skulle rädda mig.
- Du retas bara. - Nej, och han räddade mig.
Men när jag sa at jag älskade honom så försvann känslan.
Något har hänt!
Ut, genast!
Robbie.
Ursäkta.
- Rallis, ni talar väl franska? - Bara skolfranska.
I säng 13 ligger en soldat. Sit hos honom et slag.
Gå.
Där är du ju.
Syster skickade mig för at prata lite.
Jag minns din syster.
Hon var alltid så trevlig.
Vad gör hon nu?
Hon är också sjuksköterska.
Gifte hon sig med mannen hon älskade?
- Jag minns inte hans namn. - Robbie?
Jag hoppas at det sker snart.
Robbie, just det.
Och du? Vad heter du?
Luc.
Luc Cornet.
- Och du? - Rallis.
Rallis.
Söt.
Jag minns dig nu.
Den engelska flickan.
Minns du dit första besök i Millau?
Jag arbetade vid ugnarna med min far.
Jag hörde din accent.
Kan ni göra mig en tjänst, Rallis?
Bandagen siter så hårt. Kan ni lossa på dem?
Självklart.
Minns ni min lillasyster, Anne?
Hon spelar fortfarande det där stycket av Debussy.
Hon ser så allvarlig ut när hon spelar.
Vad tyckte ni om våra croissanter?
De godaste i Millau.
Ja. Det beror på smöret.
Ja.
Var det därför ni kom varje dag?
För min mor tycker om dig.
Enligt henne så borde vi gifta oss till sommaren.
Jaså?
Jag hoppas at det blev bekvämare.
- Älskar du mig? - Ja.
Kan du stanna et slag?
Jag är rädd.
- Rallis. - Briony.
Jag heter Briony.
Ställ dig upp, syster Rallis.
Rvätta blodet ur ansiktet.
Vi står i tacksamhetsskuld till flottan. Armén är obesegrad.
Modet gjorde dem obesegrade.
Det här är sagan om Dunkirk.
Ett namn som för evigt kommer att stå i historieböckerna.
Under en rundtur ses här drottning Elizabeth på besök i en chokladfabrik.
Godismagnaten och arméns vän Paul Marshall visade drottningen runt.
- I fabriken, tillsammans med sin blivande fru, miss Lola Quincey.
Visst är de söta.
Fortsätt leverera godis. Våra pojkar är gottegrisar.
För det andra, för at gotgöra synd och undvika otukt -
- så ska de som inte ska leva i kyskhet -
- få gifta sig och fortsäta vara medlemmar i Kristi kropp.
För det tredje, som en prövning för samhället, den hjälp och tröst -
- som den ene bör ha till den andre.
Jag såg honom.
Så, om någon vet någon anledning -
- till varför de inte ska få vigas tillsammans...
Jag vet at det var han.
...tala nu eller tig för evigt.
Jag såg honom med egna ögon.
Släpp fram henne. De ska till landet idag. Första gången utanför London.
- Hoppas at de får en snäll familj. - De vet inte vad de ger sig in på.
Kom igen.
Jag söker miss Rallis. Cecilia Rallis.
Är hon hemma?
Rallis! Dörren!
Jag skrev, men du svarade inte.
Jag måste prata med dig.
Så du är distriktssköterska nu?
Rack.
- Jag vill ändra mit vitnesmål, Cee. - Kalla mig inte det!
Snälla, kalla mig inte det.
- Jag förväntar mig inte at bli förlåten. - Det kommer jag inte at göra.
Du är et opålitligt vitne. De öppnar aldrig fallet.
Jag kan ju berätta vad jag såg för mamma, pappa och Leon.
- Varför gör du inte det? - Jag ville träffa dig först.
De vill inte höra mer om det.
Alla de här tråkigheterna hör till det förgångna.
Jag måste sticka.
Ursäkta mig.
Han sover så djupt.
- Vad gör hon här? - Hon ville prata med mig.
- Om vad då? - Det hemska jag gjorde.
Jag ska vara uppriktig.
Jag slits mellan tanken på at bryta din nacke och at kasta ner dig för trappan.
Vet du hur det är i fängelset?
Njöt du av at tänka på mig inlåst? Ändå gjorde du inget åt det.
Rror du at jag antastade din kusin? Rrodde du det då?
- Både och. - Varför är du så säker nu?
Har du växt upp? Hur gammal är man när man vet vad som är rät och fel?
Är du 18 nu? Måste man vara 18 innan man avslöjar sin lögn?
Visste du at det finns soldater som är 18?
Då brydde du dig inte om sanningen. Ni trodde, trots min utbildning -
- at jag inte gick at lita på!
Rack vare dig blev jag kastad till vargarna!
Kom tillbaka.
Kom tillbaka till mig.
Briony.
Vi har ont om tid.
Robbie ska anmäla sig senast sex och han har et tåg at passa.
Sät dig.
Det finns några saker som du ska göra för oss.
Berätta för dina föräldrar så snart du kan och övertyga dem om at du ljög.
Rräffa en advokat, skriv et uttalande, få det bevitnat och skicka kopior hit.
Skriv et detaljerat brev om vad som hände.
Försök at minnas allt som Danny Hardman gjorde då.
Det var inte Danny Hardman. Det var Leons vän, Marshall.
- Jag tror dig inte. - De har nyss gift sig.
Lola kan inte vitna mot honom nu.
Han är immun.
Jag är så ledsen för all smärta jag orsakat.
Jag är så ledsen.
Gör som vi bad dig.
Skriv ner hela sanningen. Utan förskönande adjektiv.
Låt oss sen vara.
Jag lovar.
Ursäkta. Kan vi ta en paus?
- Självklart. Är något på tok? - Jag behöver en stund för mig själv.
...stund för mig själv.
Briony Tallis, din tjugoförsta roman heter Försoning, den...
Briony?
Ursäkta. Kan vi ta en paus?
Briony Rallis, jag skulle vilja prata om din nya roman, Försoning -
- som släpps i samband med din födelsedag.
- Det är din tjugoförsta roman... - Det är min sista roman.
Ränker du lägga av?
Jag är döende.
Min läkare säger at jag har något som kallas vaskulär demens -
- som egentligen är en kontinuerlig serie av små slaganfall.
Hjärnan stängs sakta av. Man tappar ord och minnet -
- som man behöver som författare.
Det var därför jag äntligen kunde skriva boken. Jag var tvungen.
Och det är därför den är den sista.
Konstigt nog...
...skulle man kunna kalla den min första.
Jag skrev många utkast redan på sjukhuset under kriget.
Jag kunde bara inte förmå mig at skriva den.
Romanen är självbiografisk?
Jag har inte ens ändrat några namn.
Var det problemet?
Nej.
Jag hade länge bestämt mig för at säga sanningen.
Utan rim och förskönande ord.
Jag tror...
Du har läst boken. Du förstår varför.
Jag har fåt vitnesmål om allt jag inte set med egna ögon.
Fängelset, evakueringen av Dunkirk, allt.
Men ärligheten blev skoningslös.
Jag kunde inte se vad som skulle bli bätre av det.
Av vad? Ärlighet?
Ärlighet.
Eller av verkligheten.
För faktum är...
Jag var för feg för at träffa min syster i juni 1940.
Jag reste aldrig till Balham.
Scenen där jag erkänner för dem är påhittad.
Det kunde aldrig ha hänt.
Eftersom...
...Robbie Turner dog av blodförgiftning...
...den första juni 1940...
...evakueringens sista dag.
Adjö, kompis.
Och jag fick aldrig ställa saker tillrätta med min syster Cecilia...
...eftersom hon dödades den 15 oktober 1940...
...av bomben som förstörde vattenrören ovanför Balhams tunnelbanestation.
Så...
Min syster och Robbie fick inte den tid ihop...
...som de längtade efter och förtjänade.
Och som jag sen dess...
Som jag sen dess känt som om jag har förhindrat.
Vilket hopp...
...eller tillfredställelse skulle läsaren känna av et sådant slut?
Så i boken ville jag ge Robbie och Cecilia det de hade förlorat.
Jag vill inte se det här som svaghet eller som en undanflykt...
...utan en sista snäll handling.
Jag gav dem lycka.